КАПАН ЗА СЪНИЩА
В "Карлс Джуниър" продават сандвич от шест долара за 3,95.
Хората гледат цената, но сандвичът всъщност е най-добрият на пазара.
Самонаказание, чувство за вина... - Вчера си взех три.
Дъбово легло, симулантка... - Почти ме заситиха.
Е, у дома си доядох с кутия гофрети,
но това не омаловажава постигнатото от Карл.
Ужас - цял живот да си Младши! - Бари?
И да живееш в сянката на баща си - първоначалния Карл...
Възможно ли е да се тъпчеш, щото мислиш, че си убил майка си?
Дали с това ядене не се самонаказваш?
Вярваш, че ти си я убил, нали? - Това не съм ти го казвал.
Викала ти е от голямото дъбово легло, че я болят гърдите...
Нищо такова не съм ти казвал! Откъде знаеш?
Карала те е да се обадиш на 911, но... не е било за първи път, нали?
Ти не беше там, откъде може да знаеш какво е станало?!
Няма значение, важното е да спреш да се самообвиняваш.
Ще се погубиш за няма нищо. - Стига! Бърникаш ми в главата!
Недей! Не надничай там!
Не го прави, Бари. - Остави ме на мира!
Вината не е била твоя.
Джоунси?
Здрасти, Хенри, как си?
Какво? - Оглуша ли? Питам те как си.
Ами… сещаш се, ДДГС. - Естествено.
Ако си свободен този уикенд, искаш ли да навестим Дъдитс?
И още как! Често се сещам за него. Откога не сме го виждали...
Да... Влез!
Трябва да затварям, имам работа.
Ще се видим в събота. - Да, хубаво.
До събота.
Г-н Дефуниак, знаете ли, че и двамата сме мейнски бежанци?
Вие сте от Питсфийлд.
Дейвид, знаете ли какво става със стипендиантите преписвачи?
Може би сте хванали грип и не сте се явили на изпита?
Пропуснали сте контролното по здравословни причини
и ще ми напишете есе - 3000 думи за нормандското нашествие.
Залавяйте се. По-добре е да си от Питсфийлд,
отколкото да се върнеш там. - Благодаря, господине.
Откъде знаете? Вие не присъствахте на изпита.
Понякога просто знам.
Здравейте.
Сигурно нищо няма да излезе.
Не подценявайте брокер на коли. Казвам се Пит Мур.
След час имам оглед във Фрайбърг за добра комисионна,
а си загубих ключовете от колата. Правите ли дубликати?
Ще отнеме поне 24 часа. - Просто си знаех!
Спокойно, Триш, открай време ме бива да изнамирам вещи.
Казах ли ви името си? - Налучках го.
Елате да намерим ключовете.
Здрасти, Рейчъл. - Здрасти, Пит. Няма ги, госпожо.
Помагайте сега. Държите кафето, купувате аспирина,
излизате и ключовете липсват. - Да.
Сега ще извърша нещо странно, но този трик ми помага да мисля.
Преди аспирина сте си взели десерт.
"Марс".
Тази е вашата кола, нали?
Ако намеря ключовете ви, ще вечеряте ли с мен?
"Уест Уорф", 18,30 ч. Уникални пържени миди. И ви е на път.
Става. Ще ми бъде приятно.
Така...
Значи стигате до колата, отваряте чантата...
В същото време държите кафе, десертче, аспирин...
И точно в този миг...
... сте изпуснали ключовете си.
Познах, съвсем случайно.
Благодаря.
"Уест Уорф", нали? В 18,30 ч. - Там съм.
Поредната шибания.
Джоунс на телефона. - Как си?
Денят е друг, говната - същите. - И при мен е ДДГС.
Искаш ли да поговорим? - Ти отиваш при Карла и децата.
Какво има? - Нищо, прибирай се.
Чакай, Джоунси... - Кажи, Бобър.
Пази се. - От какво да се пазя?
Де да знам.
ДДГС
Майчице, ето го! - Да!
Какво казахте? - Нищо не съм казвал.
А, извинявайте.
Хей! - Боже господи!
Повикайте линейка! - За миг се разсеях и чух глух удар.
Какво стана? - Дръпнете се, дайте път!
Боже мой! Преподавателят Джоунс!
Днес бях при него! Не може да умре!
Мъртъв ли е? - Не видях. Защо се втурна така?
Пази се!
Не стана, права линия. Да повторим. Пази се!
Какво предлагаш? - Няма смисъл, отишъл си е.
Пази се от 'Подин Тиф.
ШЕСТ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
Не ми се пречкай!
Джоунси, не вдигай тежко, влизай. - Дай на мен. Ама че грамадно яке!
Бобър, влизам вътре. - Добре, ей сега идвам и аз.
Леко с бирите.
Снощи ми направиха свирка. - Честито!
За първи път? - Да ми ядеш яйцата, да ми ядеш!
Една кака от бингото ми спретна чудна шибаналия.
А не шибания, така ли? - Много ясно.
Но се случва и чудесни шибаналии да прерастват в шибании.
Пробвай с виагра. - О, аз съм целодневно натопорчен.
Аз съм... Как беше, "правист"? Праг... "Празнист"? Хенри го знае.
Бил си, ама в 4-и клас. - Не ти ли става?
Не си ли пробвал виагра? - Не.
Държи го здрав като тупалка по 12 ч. - 12 часа?!
Кривак, ти казвам! Хубаво е и без да е задължително. Бинго!
Играл си бинго в църква?! - Там е пълно със сливи!
О, Бобър... А си мислех, че моята сваляческа стратегия издиша.
Само гледай, не се натоварвай. - Нищо ми няма.
Хенри, напоследък сещаш ли се за Дъдитс по-често?
Онази събота щяхме да ходим. - Помня.
Но после ме блъсна колата.
Ще ти кажа нещо шантаво.
Когато ме блъснаха, видях Дъдитс на отсрещния тротоар.
Какъвто си беше първия път в Дери.
Викаше за помощ, но хората го подминаваха.
Тогава погледна право към мен и ми махна да отида при него.
Вярваш ми, че съм го видял, нали? - Тъй вярно.
Дъдитс ме обича, знам. Обича ни и четиримата.
За нищо на света не би ни наранил.
Защо тогава ме викна, за да ме блъснат?
Може би тепърва ще си го изясняваме.
Нищо не разбираш. Ще ти го назова, обаче ще се бръкнеш с 50 кинта.
Каква е темата? - По филмите двамата се събуждат
и тутакси се награбват - цуни-гуни,
без да пуснат една вода и да си измият зъбите.
Което не само според мен е просто задължително.
Как се казваше, когато си вечно надървен?
"Приапизъм". - Ето, аз съм си приазист!
"Приапист". - Все тая! На кокал е!
На това ли залагаш? - Ще кажа филма,
в който се признават грозните факти, но вземам пари.
Веднага давам 25 цента. - Става. А от него - 50 кинта.
"Обетована земя". - За първи път го чувам.
С Мег Райън и... Рийфър Съдърланд.
"Кийфър"! - Май от 1988 г. беше.
Мег Райън се събужда и казва: "Къде е котката?". "Коя котка", пита той.
"Дето ми е срала в устата!" Давай петдесетака!
Сега го измисли! - Къде такава фантазия?!
Теб, Хенри, те ограмотявам напълно безплатно.
Архивирам го в сектор "Дреме ми" в склада на спомените си.
Това пък какво е? - Забрави ли склада на спомените?
Явно. - Забравил си склада на спомените?!
Припомнете ми де! - Всички имаме такъв в главите си.
Не е ли запечатан? - Още не, но е препълнен
и при всеки нов факт изхвърлям някой стар.
Заради новия лаптоп изхвърлих всички рокендрол текстове.
Моя склад го изнесе наводнение преди 10 г. Замина.
Къде ти толкова бира в Мейн?!
Хей! - Джоунси...
Ако това е истинското ти име...
Какво правиш с излишните папки? - Изгарям ги.
ЗА ПЪЛНОЛЕТНИ ЧЕКИДЖИЙСКИ ФАНТАЗИИ...
НЕПОТРЕБНИ - ПОХАБЕНА МЛАДОСТ, СТАРИ ВРАЖДИ...
СПОРТНИ УНИЖЕНИЯ
А текстът на "Синьото езеро"? - Не съм го хвърлил.
Ако не мога да се разделя с нещо, си го прибирам в тайника.
А къде държиш нещата за Дъдитс? - Има си свой сектор на трето ниво.
Все за Дъдс си мисля, а вие? - Дъдс...
Хижата ти напомня за него, макар че той не е идвал тук.
От 20 г. идваме тук, в Бърлогата.
Фреди, майна, още толкова да идваме!
Да... Още 20 години!
За Дъдитс - нашия капан за сънища. Липсва ми.
За Дъдс. - За Дъглас Кавел.
За Дъдитс.
ДЕРИ, МЕЙН 20 ГОДИНИ ПО-РАНО
Защо им е на Тракър катерицата на Тина Джийн?
Слушай, като ти казвам! Има снимка!
Виждал ли си я? - Един от часа по трудово я е видял.
Сградата пустее от години.
Като не щеш да гледаш котето на хубавицата, ако щеш.
Фреди, майна, това е детска риза! - Е, и?
Нова е!
Скуби-Ду. "Аз принадлежа на Дъглас Кавел.
Ако се е изгубил, доведете го на "Мейпъл Лейн" 19. Благодаря."
Сигурно е от "Академията за бавноразвиващи се", а?
Хайде, лапай! Изяж го, и те пускаме.
Стига бе, хора! Престанете веднага!
Какво правите? Това ли го карате да яде?! Вие добре ли сте?!
Изяжда кучешкото лайно, и може да си ходи.
Чупката, да не почерпя и вас.
Изчезвайте, докато е време.
Чупката. Последно предупреждение.
Ти внимавай в картинката. - И защо?
Знам кой си! - Леле, краката ми се подкосиха.
Ти си Ричи Гренадо, куотърбекът! - Е, и?
Какво ще си помислят хората, като чуят, че си се гаврил с него?
Никому нищо няма да кажете, защото ще сте мъртви.
Приготви се, Пит. - Само дай знак, Хенри.
Пит е бързак. Достатъчно е да ви задържим.
Съмняваш се, че ще го хвана?! - Знаеш ли кой е той? Пит Мур.
Именно, Пит Мур няма кой да го хване.
Отива да каже на майка си, тя вика ченгета и ще видите вие!
Познавате го, нали? - Сега го виждаме.
И струва ли си да ви потрошим заради тоя?
Олигофренът е доволен, че е център на внимание!
Ти пък откъде знаеш?
Хайде бе, злобари! - Скачате ни на бой ли?
Да! - Само кажи, и хуквам, Хенри.
Защо? Ще ви смелим. - Защото не може така! Не е редно!
Ще разтръбим навред! Ще ви обадим!
Искате да се разкараме ли? - Не! Дайте да ги опердашим!
Хайде, пак ще го докопаме. И на вас няма да ви се размине.
Всичко свърши, стига вече. - Направете нещо!
Добре.
Но ако кажете на някого, повече няма да играя с вас.
Тъгувам, тежко ми е на душата,
тежи ми много самотата,
любимата си аз оставих
при езерото синьо...
Не съм знаел, че Бобъра е певец. - С пот на чело ще спестя...
Бобър, пълниш ми душата. - Не се бъзикам, нито дума!
'Обър! - Спечели си фен. Това твое ли е?
'Уби-'Уби-Ду, къде си? Хайде, 'абота ни чака...
"Дъглас Кавел". Това си ти, нали?
Аз Дъдитс. - Какво?!
Аз Дъдитс! - "Дъдитс"?!
Хайде вкъщи, Дъдитс.
Насам, банда! Оставете малкия там.
Дъдитс, вие със Скуби изчакайте тук, чу ли?
Жива да не бях, Иисусе! - Това не е Тина Джийн Шлосингър.
По-скоро е баба й. И таз добра, Бобър!
Стига бе, затова ли бихме целия този път?
Не, дойдохме заради него.
МАГАЗИНЪТ НА ГОСЛИН
Пит, забрави сандвичите.
Времето се разваля, иде голяма метилица.
Ще натрупа сняг до колене, а от североизток идва и друга буря.
Тръгвайте към хижата, Хенри. - Право там отиваме, г-н Гослин.
Не се мотайте. - В никакъв случай.
Спокойно, братле, няма страшно. Всичко е наред.
Слава богу! Божичко, благодаря ти!
Загубих се, от вчера се лутам из гората.
Ела да влезем в хижата, да се постоплиш.
Какво ще кажеш? - Може.
Чакай да свалим шубата.
Аз съм Рик Маккарти. - Гари Джоунс, викат ми "Джоунси".
Мобилните телефони нямат обхват,
не мога да повикам помощ, но колата ще върне.
Вече се бях отписал. Изгубих спътниците си...
Без теб бях жив загинал.
Какво е това? - Капан за сънища.
Индиански амулет. Улавя кошмарите.
Държи ги далеч от теб.
Аз що кошмари преживях...
От снощи се оригвам. Ядох по тъмно някакви плодове.
Сигурно съм си разстроил стомаха.
Знам какво си мислиш - че който запива от 11 часа,
е за доктор, но аз пия само тук.
Иначе преди 17 ч. не близвам.
Случи ли се, отказвам алкохола. - Радвам се да го чуя, Пит.
Какво става с теб?
Преди шест месеца, когато блъснаха Джоунси,
постъпих ужасно с един пациент - унизих го и го отблъснах.
Бари Нийман.
Онзи ден видях некролога му. Умрял от затлъстяване.
С тази история трудно ще продам "Мустанг".
Хенри, на тебе ти бяха потънали гемиите
много преди тоя шопар да хвърли топа.
Благодаря за утехата, Пит. Много си тактичен, няма що!
Подкрепи се, Рик, това ще те изправи на крака.
Жива да не бях, Иисусе, отвън настава страшна шибания!
Благодаря, Бобър. - Май взех всичко. Какво става?
Аз съм Джо Кларъндън - Бобъра. - Рик Маккарти е изкарал тежка нощ.
Това следи от измръзване ли са?
Същото ми става и от фъстъци, имам алергия.
Някой иска ли сандвич със сирене? - Супата ми стига.
Спечели ме, дай един насам.
Майка ми даваше супа с грах, когато се чувствах...
Майчице мила! Все съм чувал гръмки оригни,
но ти се изряза като за медал! - Срам ме е.
Ял е някакви плодове. - О, не!
Божичко! Ужас! Много се извинявам.
Не се притеснявай, Рик, хубав човек лоши работи не държи.
Да не си ял фъшкии от мармот?
Слушай какво, защо не легнеш да подремнеш?
Прав си, сигурно е от умора.
Ела. - Шапката ми...
Бобър?
Хайде, ела в другата стая.
Благодаря ви, че ме подслонихте.
Ти пък! Всеки би го направил. - Я го направил, я не.
Ето, в случай че ти се доповръща и не стигнеш до банята,
а тя е третото помещение вляво.
Не сери в първото, там са чаршафите.
Ако ти трябва нещо, оттатък сме.
Фреди, майна, искам въздух! - Имаме ли противогази? Викай ГЗ!
Да ти изкарам ли съвсем акъла? - Не държа.
Стомахът му е надут, но като дойде,
си беше нормален, а гърдите му щяха да се пръснат.
Да беше тук Хенри... - Той е психиатър.
Поне е учил обща медицина, а ти?
Минавало ми е през ума.
Засили се сега...
Внимавай! - Мамка му! Стига бе!
Пит, добре ли си? - Не, счупих си крака.
Мамка му, как боли! - Чакай...
Стой малко... - Помагай, Хенри, заклещил съм се!
Майчице! - Хенри, бутни едно рамо!
Стискай зъби, Пит, дръж се!
Чакай да разкопчая колана... - Току-що си бях отворил бирата!
Хайде сега, с моя помощ...
Как е кракът?
Абе... не е счупен. Ама не мога да го помръдна.
Дали не е бил изложен на радиация?
Имаше такъв филм и накрая пичът съвсем лъсна кубето.
Нашият си има коса, но червеното петно растеше пред очите ми.
Какво правиш? - Успокоявам се с фъстъчено масло.
Може и друг да иска да си вземе. - Ще ви оставя.
Боб? Бобър?
Божке, Божанке!
Май е жена.
Отсега ти казвам, ще я удуша тая! - Според мен вече е мъртва.
Нищо, и умряла ще я удуша! Замалко да се пребием!
Ехо? Да не ви стреснем, госпожо.
Ехо?
Зарежи, Хенри, умряла е.
Ехо!
Госпожо, чувате ли ме? Добре ли сте? Чувате ли ме?
По тези места сигурно така се отвръща на поздрав.
Вижте, Г-це Пътна мърша, щяхме да се претрепем заради вас!
Гъкнете! - Трябва да намеря Рик.
Добре... - Рик значи...
Фреди, майна...
Имат червено по козините. - Като на бузата на Маккарти.
Такова чудо не бях виждал.
Даже мечките са уплашени. - От какво? И къде отиват?
Остави къде отиват, по-тревожното е от какво бягат.
Какво става?
Идеално! Тъкмо ще закарат Смърдешко в болница! Хора!
Трябва ни помощ! Вътре имаме болен!
Районът е под временна карантина. Останете, където сте.
Каква карантина, бе?! Имаме болен! - Трябва да ни помогнете!
Човекът е в тежко състояние! - Вземете го!
Радвам се, че сте добре. До 48 часа ще овладеем ситуацията.
Да ми ядете патката!
Я ми кажи, стари приятелю, защото аз съвсем се обърках -
това ДДГС ли е, или не е? - Категорично не.
Днешните говна са други, Пит. Особен ден се очертава, да знаеш.
Насам...
Така... Готово. Полека.
Остават 14 км до Бърлогата. Мисля, че няма да ми се опрат.
Ще се върна за вас със снегомобила.
Слушай, не ходи до колата за бира. Стой при нея да я топлиш.
Имаш думата ми, докторе!
Хенри, ако междувременно умрем,
обещай да обясниш на всички, че тая не ми е била гадже.
Работата не ми харесва. - И на мен.
Ама никак. Прераства в шибания на квадрат. Пълна шуба-дуба.
Рик, добре ли си? - Зле ми е, трябва да се облекча.
Маккарти... Рик, отвори ни. - Махайте се.
Не ни карай да разбиваме вратата. - Оставете ме!
Рик, откъде кървиш, приятелю? - Да кървя ли? Аз не кървя!
Давай. - Отщя ми се да влизам.
Ами ако умира? "Скуби-Дуби-Ду, работа ни чака."
На "три". Готови?
Едно... две...
Чакай, ами ако си останем със скока?
"Без подскоци, без игри". - "Без подскоци, без игри".
Едно... пък две... Три!
Мамка му! Майчице! Мамка му!
Не мога да гледам, нямам очи за това!
Трай малко. Г-н Маккарти? Рик?
Жив ли е още? - Не знам. Рик, ти...
О, Джоунси, щом сере, значи е жив! Стига глупости!
Рик, чуваш ли ме? Мъртъв е.
Чух как му цопна лайното! - Не беше лайно.
Стига театро, братле! Ела на себе си!
Господи! - Майчице!
Не! - Не?
Хитро. Сега няма къде да ходи, освен в септичната яма.
Така...
Мамка му!
Бобър, трябва да се сменим. - Какво?!
Иди до бараката... - Абсурд!
Млък! Отвори си ушите! Там има изолирбанд.
Донеси го да залепим капака и се изнасяме оттук.
Ти го донеси, Джоунси. - Ти си по-бърз, аз ще го затискам.
Ако изпълзи, как ще се биеш с този крак?
Боже! Заминавай, дявол го взел!
Бобър, затискай го колкото ти сила държи.
Така... Добре...
Така...
Тъгувам, тежко ми е на душата,
тежи ми много самотата,
любимата си аз оставих при езерото синьо...
Добре, и така...
Мамка му! Земята вика Джоунси! Джоунси, обади се!
Джоунси...
Стига, овладей се, така...
Така... Не е далече, ето сега...
Намери го пустия му изолирбанд!
Къде е?!
Идвам, Бобър!
Бобър, донесох... Какво?!
Джоунси, спасявай се! - Бобър...
Изчезвай! Затвори вратата! - Не...
Бързо! Бягай, Джоунси!
Ти го уби! Уби Бобъра! Уби го, гад мръсна!
Какво искаш?
Кръстиха плесента "Рипли", на мацката от "Пришълецът".
Избиваме животните извън синята зона.
А хората? - Карантинираме ги при Гослин.
И, Оуен... Този път извънземните са твои.
Да, мъжки! Ти ще водиш операцията. - Най-сетне!
Колко останаха? - Стотина.
Малко са за сериозно нашествие. Според мен са се разбили.
Те избягват такъв терен и студено време.
Някакви предложения? - Важно е да не напускат зоната.
Катастрофа или не, ще пробват да разпространят заразата.
Те не гостуват в светове, които не биха завладели.
Този филм вече сме го гледали -
пробутват дежурната фасада на сиво човече
с невинни като на кутре очи и кожа като бебешко дупе.
Показват ни каквото искаме да видим.
Но аз съм виждал един. Вярвай ми, мъжки, не го искаш за зет.
Има различни мнения за Рипли.
Нима? И кой има мнение? Генерал Матисън ли?
Генерал с три звезди. - Три ли? Кога разговаряхте?
Вчера ме привикаха. - И какво е височайшето мнение
на тези сведущи духачи, които не са виждали извънземно?
Плесента не вирее у всички жертви, някои не се заразяват.
Дали? Ами дрисливите изчадия, дето излизат през задния вход?
И за тези зверчета ли сме неуязвими според Матисън?
Били се развивали само в малък процент от заразените.
Как ти се струва тази версия, мъжки? - Според мен са врели-некипели.
Ако човек, който е бил в контакт със заразата, ти падне в ръцете...
Не бих го пуснал извън зоната да скита, накъдето му скимне.
На един акъл сме с тебе, мъжки. В един клозет пикаем.
Ако Рипли напусне пределите на този боров рай...
Просто не бива да го допускаме.
Цялата зона е под карантина. Живо пиле не бива да прехвръква.
Слушам, шефе. - Влез!
Водя ви Мейпълс, шефе. - Ефрейтор Мейпълс, сър... Шефе.
Знам кой си, Мейпълс. Избирал съм ви човек по човек.
Но някой път преценката ми куца. - Да, сър. Така де, "шефе".
Знаеш ли катехизиса на Сините? - Тъй вярно, шефе.
На редовна служба ли са? - По-висша.
Как оперират? - Тайно - не отдаваме чест
и сме независимо формирование със скрита йерархия.
Редовната армия са... - Флегми.
В какъв режим работим? - Военен.
Правилно. Неподчинението на един излага на риск всички останали.
Той следва да бъде наказан веднага от прекия си командир, т. е. от мен.
Отговори ми на един прост въпрос, и си свободен.
Искам обаче откровен отговор.
Бил си наряд в 6 ч. сутринта в сектор 14 на синята зона.
Позволи ли млада жена и дъщеря й да напуснат периметъра с колата си?
Не са били в зоната, бяха объркали пътя, няма как да са се заразили.
Убеден ли си, или просто й се върза?
Убеден съм, шефе. - Честна скаутска?
Можеш ли да вдигнеш ръка и да се закълнеш в думите си?
Хайде, Мейпълс, закълни се. Дай честна скаутска.
Честна скаутска.
Стига рева, мъжки! Военният съд ти се размина.
Излъжеш ли ме пак, отиваш на разстрел.
Вън, докато не съм размислил. - Да го изведем. Караул!
За бога, Ейб! - Предупредих го.
Можеше да мине с леко перване през пръстите.
Вместо да му отнесеш ръката? - Премина границата ми!
Дошъл в дома ми да ме лъже!
Мислиш ли, че съм луд, Оуен? - Малко.
Избухнах, но този пикльо е сгафил по-лошо.
Хубавото мамче, което е пуснал сутринта,
бере душа в плевнята, цялата полазена от Рипли.
25 години, Оуен! 25 години водя война с тая иноземна паплач,
за да им покажа, че са сбъркали и квартала, и адреса.
Честно казано, силите ми са на изчерпване.
За мой късмет има и добра новина в цялата тая дрислива фъртуна.
Имам си теб. Днес поемаш офанзивата, а от утре - и поста ми.
Какво говориш, Ейб? - Това е последният ми танц, Оуен.
Занапред ти поемаш командването.
Нали знаеш от кого ми е? - От Джон Уейн.
Именно, той ми го подари. Сега вече е твой.
Ейб, не знам как да... - Хайде без лигавщини, мъжки.
Кажи как действаме. - Бързо и твърдо.
Накрая какви сме? - Чисти и усмихнати.
Скъпа, прибрах се!
Правилно, дремни си.
Пести си силите за тези юнашки пръдни!
Много мило, че го казваш. И аз те намирам за привлекателна.
Малко жени излизат на глава с големия форд "Експедишън".
Уж е джипка, а се държи като луксозна кола.
Грамадна луксозна кола.
Шегата настрана, другари, искам да засегна един въпрос,
в случай че взема да ритна камбаната тук
и се превърна в ледена "Пит-сулка"...
Не че съм се предал.
Сигурно Хенри, Джоунси или Бобъра скоро ще дойдат да ни вземат.
Те са ми приятели. Голяма задруга сме.
Та ще бъда пределно искрен с вас, госпожо.
Моля ви, не се шашкайте и не ме вземайте за чешит,
с когото да не излезете на пържени миди -
едни безобидни пържени миди в "Уест Уорф"!
Значи ние - четиримата приятели, имаме още един другар - Дъдитс.
Та въпросният Дъдитс... абе не е момче като момчетата.
Един ден, преди сума време, той ни даде една... дарба.
Как точно да ви го опиша... Една способност.
Способност... да знаем разни неща.
Да разговаряме, без да говорим. На ум. Чаткате ли накъде бия?
Знаех си, че ще загреете.
Напоследък ми се присънва един сън,
в който разбирам как Дъдитс ни е дал тази дарба.
Мисля, че Дъдс не е от тази планета.
Дъдитс е от друго място
и е дошъл да ни подготви за нещо.
Луда работа - одумвам единствения съвършен човек, когото познавам.
Той е толкова добра душа, че чак е нечовешко!
Но вместо да пея в негова възхвала, аз умувам от коя галактика...
Пикае ми се.
Това и ще направя.
В твоя чест, Дъдс. Удостоявам те с най-високото цивилно отличие.
Боже, повече пък ако близна!
Дай да се разберем - вчера го беше ударил на уволнение
и се канеше да си теглиш куршума,
а днес се тръшкаш и се молиш
да устискаш още два часа или километра. Последно?
Джоунси! Железен си, копеле!
Надежда в мене се надига... Могъщия мишок пристига!
Какво...
Кой е този Г-н Сив?
Какво се опитваш да ми кажеш, Джоунси... Ти не си Джоунси!
Какво подминахме, г-н Джоунс?
На мен ли говориш? - Да, г-н Джоунс.
Но приятелите ви викат "Джоунси". Хайде да бъдем приятели.
Защо ме държиш жив?
Вземам те назаем. Отиваме на малко пътешествие.
Бобъра беше свестен, а ти го уби.
Главата му беше празна, а в твоята има полезни неща.
Да ти го начукам! - Този израз го знам!
Изучих сектор "Мръсотии" в склада на спомените ти. Отврат!
А този знаеш ли го, Г-н Сив? С лайна да се задавиш дано!
Защо ме наричаш "Г-н Сив"?
Пази се от 'Подин Тиф.
Ти знаеш за мен. Кой ти каза?
Прочети ми мислите де!
Успяваш да скриеш някои неща. Не знам как,
но скоро със сигурност ще разбера.
Пит, за бога! - Опита се да ми отхапе патката.
Все си мислех, че ще го направи бившата ми жена.
Ела да потърсим помощ.
Ти виждаш ли още Дирята? - И без нея ще стигна до Гослин.
Знам, обаче...
Ако не отиваме там, можеш ли да ни изведеш на шосе 95?
През оная работа ми е за шосе 95! Умирам от болка, Джоунси.
Какво ти става?
Чакай малко, ти не си... - Млъкни, Пит, не си на себе си...
Късно е вече. Пит, незабавно се качи на снегомобила.
Ти пък кой си?! И какъв е тоя акцент "а ла Джеймс Бонд"?
Това е работа на змиорката! Ти не си...
Престани! Ще го склоня! Пит, кажи му каквото те пита!
Е, Пит, накъде е шосе 95? Искам да стигна до Масачузетс.
Гледай ти! Истинска дарба! Кой те е учил на това?
Добра работа ще ми свършиш, Пит. Мятай се отзад!
Навън вече няма нищо интересно. Покани ме.
Какво криеш в това кътче на ума си, преподавателю?
Спомените ти са тук, в склада, нали така?
Кой ти каза за мен и кой научи Пит на тоя свежарски трик?
Сигурен съм, че отговорите са тук, само трябва да ги потърся.
Хайде де, пусни ме вътре. Бъди възпитан.
Бобър!
Какво е това?!
Бобър... Мамка му!
Фреди, майна...
Ужас!
Кретен!
Сбогом, Бобър. Обичам те, братле.
Правихме ги по трудово. - Има и за теб, Дъдс.
Аз пък моят капан нещо го вързах накриво.
'Обър, Хен'и, 'Оунси, 'Ит. - Точно така, мой човек.
Аз Дъдитс. - Да.
Аз Дъдитс. - Аз Дъдитс!
Аз Дъдитс!
Дъдс ще я намери. Той е способен на всичко.
Това е изостаналата, дето ни маха. - Трябва да я спасим сега.
ИЗДИРВА СЕ
Да 'пасим 'вета?
Не "света". Момиче. Друг път ще спасяваме света.
'Подин Тиф? - Да, загадка е.
Помогни ни с нея. - Капан за сънища.
Дъдс ще прочете мислите ни. - Да мислим за Джоузи.
Джоузи, Джоузи, Джоузи... - "Джоузи Ринкенхауър".
'Оузи? - Да, можеш ли да намериш Джоузи?
Това е пълна лудост. - На мен ли го казваш?
Нищо не съм казал. - Чух те. Каза, че е лудост.
Не съм го казал. Помислих си го.
Да ми ядете патката! Дъдс чете мисли, не ние!
Сигурен ли си, Бобър?
Банда, долу е, със сигурност!
Джоузи, долу ли си? Джоузи!
Фреди, майна, долу е! Гаранция! Виждам я в ума си!
Да, и аз.
Помощ! Помогнете ми!
Дръж се, Джоузи, идваме! - Джоузи, горе главата!
Надежда в тебе се надига, Могъщия мишок пристига!
Недей, и без това е уплашена. - Млъквай!
Тук има плъши лайна. - Дръж се за краката ми.
Пит, виждаш ли нещо?
Дъдс, намерихме я! - Ето 'Оузи.
Старши, как се справяме, мъжки?
Здраве желаем! Бързо и твърдо. - Това да се чува, Син!
Сър? - Виждам го.
Моля ви, не ни наранявайте. - Тук няма зараза.
Чие радио е това? - Говорят направо в главите ни.
Ние сме безпомощни... - Ето, направо в главите ни!
Смятайте с какво си имаме работа.
Ако някой си мисли "бедничките те,
голи и боси край помления си междузвезден кемпер,
що за цербер, що за душманин
ще чуе тези вопли и все пак ще нападне",
е, аз съм този цербер и душманин.
Безпомощни сме. - Умираме.
Безпомощни са като лисица в курник! Ще ги разкатаем!
С мен ли сте? - Винаги, шефе!
Молим ви, сър, не ни наранявайте.
Виждам ги.
Майко мила! - Гледайте каква грамада!
Говори началникът! Виждаме целта! 4-о ниво на готовност!
Прицели се и зареди!
Ракетите са готови. - Дай тон за песен, Оуен!
Тук началник. Да направим оборка на гората и да изхвърлим боклука!
Не ни наранявайте. - Пощадете ни.
Тук няма зараза. - Безпомощни сме, умираме.
Огън по врага! - Огън!
Оуен, отзови ги, корабът ще се взриви!
Син отряд, премини в отстъпление! Спри огъня и се изтегли!
Ще ги изтребим! - Опасно е! Изтегли се!
Изчезвайте веднага! - Точно над тях сме!
Оуен, изтегли ги веднага! - Изтегли се! Бягайте оттам!
Изтегляй се!
Джоунси, мислех си за нашия приятел Скуби-Ду...
Че е изпратен да ни предупреди за нещо, но не знаех за какво.
Не говори за него. - Днес разбрах.
Искал е да ни предупреди за това, което става в момента.
Хайде, Пит, разкажи ми за вашия приятел.
Той ли те научи на онзи свеж трик? - Не, Джоунси е прав.
Хайде да си поприказваме де! - Яж ми яйцата, копеле!
Добре, Пит, ще ти ги изям. И яйцата, и цялата гарнитура.
Не бе, копеле мръсно! Недей!
О, Пит...
Недей да говориш с него! Бягай оттам!
Какво има, приятел? - Закъсах и се боя за живота си.
Хубаво куче имаш. - Накъде си тръгнал?
Към Гослин. Да имаш път натам? - Точно там отивам.
Май ти се е отворила задната врата.
Сега ще погледна.
Май караш стока за синята база.
На ти мръвка, Айк.
Яж на корем. Това, червеното, е все за теб.
Добро кученце, браво.
Послушният ми той! Напълни тумбачето.
Вкусно, а? Яж колкото можеш.
Джоунси, какво си намислил?
Джоунси!
Спрете, или ще стреляме! Не напускайте карантинната зона!
Спрете! - Мисля, че съм спрял.
Ела, Оуен. Ще ти покажа неща, които ще ти се иска да не си виждал.
Докога ще ни държите тук? - Спокойно.
Искам адвокат! - Все има някакъв изход.
Не се тревожете, до няколко часа ще ви пуснем.
Нарушавате правата ни! - Останете по местата си.
Правителството работи по проблема, не се тревожете, всичко е наред.
Грижим се за вашата безопасност.
До броени часове ще бъдете по домовете си.
Чисто е.
Кажете, господине. Как се казвате? - Хенри. Д-р Хенри Девлин.
Чудесно, вътре имаме нужда от лекари.
Младежо, ела да пием по един чай.
Откъде сте, господине? - От Бостън.
Градът на печения боб? Прекрасно място.
Скоро ще се приберете, сигурно още преди съмване.
Чакам те, мъжки.
Видя ли плесента по лицата на децата?
Ето затова обичам излети сред природата като днешния.
Справи се отлично, Оуен. Изпитах огромна гордост от...
Ейб, добре ли си?
Ейб!
Да...
Нищо ми няма. Явно годинките си казват думата.
Не знам какво ми стана.
Няма друг начин, Оуен. Налага се пълна дезинфекция.
Всички трябва да умрат.
Не виждам друг изход. - Не се знае.
Проучванията показват висока вероятност от възстановяване.
Показвали били! Дръжки!
Ако ген. Матисън ти беше началник, нямаше да доживееш първа чекия.
Сивите изчадия да са те излапали още из паланките на Кентъки.
Някои се оправят! Поне половината от тях ще...
Кои, Майко Тереза? А ако го занесат като армаган на близките си?
Ще ти кажа кое е страшното в момента. Не тия несретници тук.
Страшен е стопаджията. - Моля?
Стопаджията. От това се опасяваме -
че някой от сивушковците може да се измъкне в тяло под наем
и навред да посее семената на заразата.
Убеден ли си, че няма такъв? - Не.
Но съм убеден, че и да има, няма да мине през кордона около зоната.
Трябва добросъвестно да избием всички тук.
Ако не оплакваме отделния човек, ще спасим човечеството, капиш?
Ако мислиш, че ми е лесно, си по-откачен и от майка ми.
Бедните душици...
Карат шевролети, пазаруват си в "Уолмарт", следят "Приятели"...
Това са американци.
И само при мисълта, че трябва да избивам американци,
направо ми призлява.
Но ще го направя. Защото е наложително.
Ако започнем в 2 ч., до 2,30 ч. всичко вече ще е зад гърба ни.
Освен кошмарите.
Да, освен тях.
Как ще кажеш на Рита какви си ги вършил тук, Оуен?
Какво ще обясниш на Катрина, като порасне?
Ти ме познаваш, нали? Не помня откъде, но ме познаваш.
Нямаме време да теглим локуми. Ти имаш два проблема.
За единия знаеш, за другия - не. - Слушам те.
Твоят наставник - полковник Къртис,
се е чалнал след тези 25 г. лов на извънземни
и сега иска да му помогнеш да избиеш стотици невинни хора.
Кой си ти? - Ще говорим, когато се измъкнем.
Хей! - Предсказуем си, Оуен.
Няма да допуснеш да се опека на оградата или да убият хората.
В момента се чудиш дали предавателят в мешката ти
може да те свърже с някого.
С човек на име... генерал Матисън.
"Понякога се налага да убиваме,
но същинската ни задача е да спасяваме."
Баща ти е бил войник за пример. - Това са последните му думи.
Снимката му е винаги с теб.
Кажи ми всичко. - Ти ще спасиш тези хора.
След малко ще се свържеш с ген. Матисън.
Кавалерията ще реши първия проблем. Следва трудното.
Мислиш, че заразата е овладяна и няма стопаджия,
но грешиш, той е в тялото на най-добрия ми приятел.
Казва се Гари Джоунс и е някъде в гората.
Ако не тръгнем бързо по петите му, ще излезе от обсега ми
и ще стане егати планетарната поразия.
Стопаджията от кошмарите ни.
И Д-р Загадка иска да го пуснем да хване приятеля си. Много удобно.
Просто чуй какво ще ти каже.
Добре, къде е той? - Изведох го под навеса.
После "ще си сверим записките". - Твоя воля, шефе.
Хайде, времето ни е ценно!
Отвори, младежо.
Д-р Бостън, тук ли сте?
Аз съм тук! Където ме заключихте! Пленник в собствения си имот!
Хайде, по-живо!
Качвай се! - Ще ме прегазиш за едната бройка!
Реших, че ще прочетеш мислите ми и ще се свиеш.
Син отряд, остави! Вие сте под редовно армейско командване.
Веднага свалете оръжията! - Залегнете!
Мисията ви се отменя, това вече не е операция на сините.
Свалете оръжието! Повтарям, свалете оръжието!
Генерал Матисън поема командването.
Лошо, Оуен! Току-що премина границата на Къртис!
Къде отиваме? - На юг. Друго не знам засега.
Закарай ме в обхвата на Джоунси, и ще узнаем всичко.
Страшен пищов! Може ли да погледна?
Не ти ли идва малко помпозен? - Подарък ми е.
Знам.
Къде си бе, Джоунси? Вдигни телефона и набери 1-800-Хенри.
Ало? Джоунси! Боже! Знаех си, че си ти! Къде те води?
В Масачузетс? Сериозно? Дъдитс? Добре. Дръж се, Джоунси!
Джоунси? Затвори.
Дай си ми пистолета.
Отиваме в Дери. - Те там ли отиват?
Не, води го в Масачузетс. Трябва ни Дъдитс.
Според Джоунси Г-н Сив се бои от Дъдитс.
Приятелят ти още ли е жив след толкова време с Г-н Сив?
Той има имунитет. Сигурно защото умря.
Блъсна го кола и сърцето му спря. Два пъти. Сигурно дори не знае.
Върна се от оня свят и сигурно му е повлияло.
Дали Дъдитс е предвидил цялата тази работа?
Джоунси каза, че Дъдитс го е подмамил на улицата.
Ако го хванем, ще трябва да го убием.
Наясно си с това, нали? Само така ще спрем Г-н Сив.
Ако изобщо успеем да го хванем.
Откога не си виждал Дъдитс? - От много време. Години.
Защо мислиш, че може да помогне?
Дъдитс може всичко.
Навремето не си давах сметка, но това е самата истина.
Той ни направи такива.
Какви? - Ами... особени.
Той те очаква. - Виелицата ни забави.
Хен'и!
Липсваше ми, Хен'и! Липсваше ми!
Отдавна няма, Хен'и. О, Хен'и...
Боже, Робърта, какво му е? - Лимфоцитна левкемия.
Ще го пусна да тръгне с теб и ще ти кажа защо.
Одеве, докато се приготвяше...
Хенри, не помня откога не съм го виждала толкова радостен.
Мисля си, че ако е с теб,
може да умре щастлив, а не в тази тягостна стая.
Гледай да е добре загърнат, защото студът го съсипва.
Ето лекарствата и схемата за прием.
Чао, мамо.
Сбогом, Дъди. И да слушаш!
Бягай сега да спасиш света.
Спокойно, младеж, още не им стиска да нахълтат във фургона ми.
Докъде стигнаха? - Тръгват от Дери по шосе 95.
В посока Масачузетс. - Масачузетс, а?
Ти продължавай, мъжки.
Генерал Матисън, заповядайте.
Добре си се устроил, Ейб. - Доста съм преживял тук.
Има ли нещо, което не сме уточнили?
Не знам дали споменах колко високо ценя работата ти.
С дълбоко съжаление... - Хърман... Може ли на "ти"?
Може да имаме стратегически разногласия,
но за едно сме единодушни - моята песен е изпята.
Време беше да ми бият шута.
Трябваше да се оттегля още след мелето в Монтана.
Вече сам не вярвам на преценката си.
А, да, техниците ми още засичат електронен сигнал от фургона ти.
Чух се с жената по телефона. Запознавал ли съм те с Барбара?
Извади ми душата - пенсия, та пенсия! Най-сетне е доволна.
До час ще съм изключил всичката апаратура. Много ли е?
Устройва ме.
Как да спра пустите буркани?!
Да не си бързал да убиваш войника. "Пустите буркани".
Май се шириш се като у дома си, а? - И още как, Джоунси!
Чуй сега: "Да не си бързал да убиваш войника." Не е зле, а?
Не си очарован, а, Гари?
'Оунси е в полицейска 'ола.
В полицейска кола, така ли? Виждаш ли къде са, Дъдс?
'Оунси е в 'Подин Тиф.
"Г-н Сив"!
Така е, Дъдс, в Г-н Сив е. Ето какво било "'Подин Тиф"!
Трябва да я спасим сега. - Да 'пасим 'вета?
Не, друг път ще спасяваме света. - 'Подин Тиф?
Още тогава си знаел.
Къде отивай той, Дъдс?
Г-н Сив къде води Джоунси? Дъдс?
'Подин Тиф иска во'а. - Война?!
Не война, "вода". Г-н Сив иска вода.
Сетих се къде отива! В Куобин! - Защо? Какво е Куобин?
Водохранилище, питейният водоизточник на цял Бостън.
Какво?
'Дин 'ервей убива 'вета. - Един червей убива света?
Господи! Един червей!
В хижата видях как се излюпват червеите.
Г-н Сив явно иска да пусне един във водата на Бостън.
Един червей ще зарази целия свят?!
Това ли е посоката? - Да, по 495 до Мас Пайк, близо е.
Справяш се отлично, приятелю. Готов ли си за нещо по-трудно?
Да, Хен'и. - Чудесно.
Имаш ли връзка с Джоунси? Той може ли да те чуе?
'Оунси и 'Подин Тиф.
Дъдитс!
Знаех си аз! През цялото време е бил тук и е чакал!
Джоунси, оказва се, че срещата ни не е случайна.
Дължим я на нашия приятел Дъдитс. - Нищо не разбирам.
Възможно е.
Хитрото ти другарче не ти е казало какво крои.
Затова в склада ти нямаше нищо... за мен.
Дъдитс не ти е казал каква задача ти възлага.
Все едно.
Планчето му не сполучи, нали, Айк?
Не. Ние почти стигнахме.
Какво пишеше в твоята папка с поезия?
"Обет съм дал и няма да заспя, докато пътя си не извървя."
"Докато пътя си не извървя!"
Спрете хеликоптера! - Темпо!
Свалете го! Повтарям, свалете го!
5 КМ ДО КУОБИН
Дай газ, шубе такова!
Благодаря, Гари Джоунс.
Мини от другата страна, бостънският водопровод тръгва от 12-а шахта.
Имай търпение, рожбо, още малко, и стигаме.
Люш-люш на клона, мама ти пее,
вятър ще духне и ще те залюлее...
Стой тук да наглеждаш приятеля си.
Каквото и да чуеш.
Сбогом, докторе.
Добро кученце...
Мамка му! Ах, ти, гад долна!
Чакай...
Върни се в колата за по-сигурно, Дъди.
Пази се, Джоунси!
Знаех си, че ще дойдеш, Хенри. Няма да ме оставиш да умра.
Кой си ти, мътните те взели?!
Не ме ли позна? - Не знам.
Май ще се наложи да те застрелям, за да съм спокоен.
Може и да си прав, приятелю.
И аз не знам дали Г-н Сив си е отишъл.
Може да се крие тук някъде и да дебне сгоден момент.
Кажи ми нещо, което Г-н Сив няма как да знае.
Нещо, което само ние си знаем.
ДДГС.
Не стига.
Добре, ти прецени. Питай ме каквото искаш.
На сградата на братя Тракър, когато срещнахме Дъдитс...
Какво пишеше на стената до прозореца?
"Без... подскоци...
... без игри".
'Дравейте, 'Подин Тиф.
Ти! - "'Уби-'Уби-Ду,
хайде, 'абота ни чака."
'Подин Тиф да си върви.
Не!
Аз Дъдитс!
Хенри?
Джоунси!
Джоунси... Ако това е истинското ти име...
Давай петдесетака! - Да бе!
Аз Дъдитс. - Аз Дъдитс!
Те са ми приятели. Голяма задруга сме.
За Дъдитс - нашият капан за сънища.
Превод: Лидия Пълова "Ес Ди Ай медия"